# Коротка п╕сня про С╕гурда

Мудрий Семунд

Коротка п╕сня про С╕гурда


1

Було якось, С╕гурд

Гьюк╕ зустр╕в,

Вольсунг юний,

соб╕ на шляху;

отримав дов╕ру

двох в╕н брат╕в,

вони обм╕нялися

кревними клятвами.


2

Дари в╕н д╕став

й д╕вчину гарну,

Гудрун юну,

Гьюк╕ дочку;

пили й розмовляли

багато дн╕в посп╕ль

юний С╕гурд

╕ Гьюк╕ сини.


3

Пот╕м по Брюнх╕льд

вони вирушали,

С╕гурд ╕ сам

з ними по╖хав,

Вольсунг юний

╕ вправний у битв╕;

за себе узяв би

╖╖, коли б м╕г.


4

С╕гурд П╕вденець

меча клав м╕ж ними,

оголене лезо,

сяйнояскраве;

то╖ в╕н ж╕нки

не ц╕лував,

гунський король

не тримав у руках

д╕ви, що в╕з

Гьюк╕ нащадков╕.


5

Вона ще не знала,

за свого життя

ганьби ╕ скорботи

╕ жодного горя,

не зв╕дала сорому

й знати не знала;

та врешт╕ сп╕ткав ╖╖

присуд жорстокий.


6

С╕ла вона

надвор╕ п╕двеч╕р,

таку вона мову

тод╕ повела:

"Хай буде С╕гурд,

ле╜╕нь пригожий,

у мене в об╕ймах -

або хай помре.


7

Про ц╕ я слова

пошкодую потому:

його ж╕нка - Гудрун,

я ж - Гуннара ж╕нка;

нас норни жорсток╕

надовго з'╓днали".


8

Часто блука╓

вона, повна злоби,

по криз╕ й мерзлотам

кожного вечора,

коли тая Гудрун

ляга╓ на л╕жко

╕ С╕гурд ╖╖

огорта╓ покровом,

коли гунський конунг

коха╓ дружиноньку.


9

"Ходжу я безрад╕сна,

сповнена смутку,

зроблю соб╕ вт╕ху

╕з темного задуму".


10

В злоб╕ вона

готувала убивство:

"Ма╓ш ти, Гуннаре,

втратити земл╕

мо╖ ╕ так само

мене саму;

н╕коли з геро╓м

не буду щаслива.


11

По╖ду туди,

де ран╕ше жила

серед сво╖х

родич╕в кревних;

сяду я там

╕ житиму снами,

як С╕гурда ти

життя не позбавиш

й не зробишся вищим

за ╕нших геро╖в.


12

Хай син вируша╓

сл╕дом за батьком,

жити недовго

юному вовков╕.

Як же ╕накше

втишитись може

помсти палання,

коли син живий?"


13

Печальним став Гуннар

╕ зажурився,

у роздумах тяжких

сидить ц╕лу днину;

в╕н геть не в╕дав

╕ певний не був,

як учинити

йому найкраще,

як учинити

йому найл╕пше,

бо коли Вольсунг

п╕де з життя,

буде для вс╕х

втрата велика.


14

В╕н ╕ про ╕нше

думав не менше:

бо не бувало

такого н╕коли,

щоб корол╕вство

княгиня полишила.

Кличе на раду

в╕н тод╕ Хегн╕,

якому в усьому

в╕н дов╕ряв:


15

"╢дина мен╕

Брюнх╕льд мил╕ша,

Будл╕ дитина,

ж╕нка прегарна;

радше я власне

в╕ддав би життя,

ан╕ж д╕воч╕

втратив дари.


16

Хот╕в би ти мати

скарб нашого князя?

Добре було би

золотом Райну

нам волод╕ти

╕ порядкувати,

сид╕ти в багатств╕,

т╕шитись щастям".


17

Хегн╕ ╓дине

на те в╕дпов╕в:

"Нам в╕д такого

краще не буде,

коли ми мечами

зруйну╓мо клятву,

клятву зруйну╓мо,

й нашу дов╕ру.


18

Нема на земл╕

щаслив╕шого люду

за нас чотирьох,

народу правител╕в,

а поки живе

гунський Бальдр дружин,

величн╕шого

не вродить земля,

як ми п'ять син╕в

шляхетного роду

за довге життя

у змоз╕ зростити.


19

Я знаю напевно,

зв╕дки йде хвиля:

Брюнх╕льд не може

приборкати лют╕".


Гуннар мовив:


20

"Гуторм повинен

ско╖ти вбивство,

брат наш найменший,

люттю засл╕плений;

в╕н там не був,

як слово давали,

як слово давали

╕ нашу дов╕ру".


21

Згодився легко

скорий на д╕╖,

С╕гурда серце

мечем прохромив.


22

Тут же помстився

герой у чертогу

╕ кинув меча

у скорого в д╕ях;

Гуторма трапив

гартований Грам,

сяйне зал╕зо

з конунга рук.


23

Його розрубало

на дв╕ половини,

руки й гол╕вонька

нар╕зно впали,

ноги лет╕ли

аж на подв╕р'я.


24

Спала Гудрун

там на лож╕,

геть безжурна,

коло С╕гурда,

а як прокинулась,

то побачила:

друг Фрейра ╖╖

лежить у кров╕.


25

Вона так ламала

руки сво╖,

що м╕цносердий

на лож╕ п╕дв╕вся:

"Не побивайся ти,

Гудрун, так г╕рко,

ж╕нко прекрасна,

брати тво╖ ц╕л╕.


26

Надто ще юний

м╕й спадко╓мець,

не зможе втекти

з вражого двору;

готують вони

чорну й нечувану

справу нову

нин╕ на рад╕.


27

На тинг не зберуться

под╕бн╕ до нього

сестри сини,

хоч с╕мох породила б.

Знаю напевно,

зв╕дки йде лихо:

Брюнх╕льд ╓дина

винна у всьому.


28

Д╕ва мене

одного кохала,

того, хто Гуннару

шкоди не д╕яв;

я не ламав

дано╖ клятви,

мене не назвуть

його ж╕нки коханцем".


29

Над конунгом ж╕нка

мертвим з╕тхала

╕ так ламала

руки сво╖,

що задзвен╕ли

келихи в дом╕,

за╜ел╜отали

гуси на двор╕.


30

Тод╕ засм╕ялась

голосно Брюнх╕льд,

Будл╕ дочка,

в╕д щирого серця,

бо долинали

до слуху ╖╖

гучн╕ голос╕ння

Гьюк╕ дочки.


31

Тод╕ мовив Гуннар,

вождь яструба друз╕в:

"Певно, см╕╓шся,

ж╕нко злостива,

ти не в╕д радост╕,

не з доброго гумору.

Чом ти тепер

збл╕дла з лиця,

недол╕ родителька?

Ти, певно, приречена.


32

Ти би була

г╕дн╕шою ж╕нкою,

як на очах тво╖х

Атл╕ убили б,

зр╕ла би брата

рани кривав╕,

ти ще могла б ╖х

перев'язати.


Брюнх╕льд мовила:


33

"Я мужем не гребую,

добре ви билися;

та Атл╕ не дуже

гн╕в ваш зляка╓;

житиме в╕н

п╕сля вашо╖ смерт╕

та перевершить

вс╕х за потугою.


34

Скажу тоб╕, Гуннаре, -

хоч зна╓ш ти й сам, -

поквапились ви

ско╖ти лихо;

юна була я

╕ неп╕дкорена,

вс╕м задоволена,

в дом╕ у брата.


35

Я не бажала

зам╕ж ╕ти,

поки ви, Гьюкунги,

не прибули,

вершник╕в тро╓,

люду правител╕в,

з вашо╖ пут╕

не вийшло пуття.


36

Я об╕цяла ся

люду правителю,

що серед злата

на Гран╕ сид╕в;

поглядом в╕н

до вас не под╕бний,

ан╕ статурою,

ан╕ лицем,

хоч виглядали

ви вельми владно.


37

Тод╕ мен╕ Атл╕

мовив ╓дине,

що не розд╕лить

спадку з╕ мною,

злата й земель,

як згоди не дам,

частки позбавить

того майна,

що мен╕, юн╕й,

в╕н об╕цяв,

що мен╕, юн╕й,

в╕драхував.


38

Тод╕ мен╕ спало

на думку таке,

що мушу я битись,

убратись у бронь,

╕ смертн╕ загинуть

усупереч братов╕;

про те би тод╕

д╕зналися люди,

багато муж╕в

мали би битися.


39

Зрештою згодилась

я на умови:

сильно бажала

дари т╕ отримати,

персн╕ червон╕

родича С╕гмунда;

╕ншого мужа

скарб╕в не вол╕ла.


40

Кохала ╓диного

я, а не ╕нших,

не мешкала зрада

в серц╕ вальк╕р'╖;

Атл╕ про те

згодом д╕зна╓ться,

коли в╕н почу╓

про шлях м╕й у смерть,


41

бо не бувало

зроду, щоб рушила

ж╕нка нег╕дна

за ╕ншо╖ мужем;

то буде помста

за муки мо╖".


42

Гуннар п╕дв╕вся,

владар звитяжний,

руки на плеч╕

ж╕нц╕ поклав;

з╕йшлися ус╕

та намагалися

здоровий глузд

╖й повернути.


43

Скинула руки

чуж╕ з плечей,

мужам не дозволила

шлях заступити.


44

Гуннар покликав

Хегн╕ на раду:

"Хочу, щоб вс╕

в зал╕ з╕брались

тво╖ та мо╖ -

╓ в тому потреба! -

во╖ни й шлях

у смерть заступили

ж╕нц╕ до того,

як ╕нша причина

прийде: тод╕

хай буде, що випало".


45

╢дине тод╕

Хегн╕ промовив:

"Не заступайте

╖╖ довгий шлях,

╖й повернутися

вже не судилося;

прийшла вона покручем

з матер╕ черева,

вона народилась

на все лихе,

мужам багатьом

на скруху сердешну".


46

П╕шов в╕н, сумний,

розмову ск╕нчивши,

долина ж намиста

д╕лила дари.


47

Окинула оком

статки сво╖,

вбитих рабинь

╕ хатн╕х служниць;

броню золочену -

недобре на серц╕

було ╖й - вдягнула

й мечем закололась.


48

Впала на ложе

вона й обернулась

╕, ранена лезом,

оголосила:


49

"Нин╕ п╕дходьте,

хто золота хоче,

в╕д мене дарунк╕в,

до ложа мого;

кожн╕й я дам

коштовне намисто,

одяг фарбований,

плаття яскраве".


50

Мовчали ус╕,

хто чули те слово,

згодом ус╕

так в╕дказали:

"Год╕ смертей,

жити хот╕ли б.

Не треба служницям

пошани тако╖".


51

Тод╕ передумала

жона льоновбрана,

юна за в╕ком,

╕ слово промовила:

"Не хочу я людям

шкоди чи смерт╕

через мо╓

горе н╕яким.


52

Хай не палають

на ваших костях

статки розк╕шн╕

чи Мень╖ добро,

як рушите ви

на зустр╕ч з╕ мною.


53

С╕дай нин╕, Гуннар,

до тебе промовлю,

сяюча ж╕нка,

життя позбавлена;

вам не д╕статися

вже до протоки,

хоч я сама

приречена вмерти.


54

Примиришся з Гудрун

швидше, н╕ж думав;

ж╕нц╕ км╕тлив╕й

з конунгом жити

важко ╕з мертвим

мужем у серц╕.


55

Д╕вчинку там

мат╕р народить,

св╕тлою буде

мов ясний день,

мов пром╕нь сонця

зробиться Сванх╕льд.


56

Гудрун даси ти

г╕дного мужа,

вона ж багатьох

згубить шляхетних;

щастя не буде

з ╖хнього шлюбу;

зробиться Атл╕

╖╖ чолов╕ком,

Будл╕ нащадок,

р╕дний м╕й брат.


57

Багато я можу

лиха згадати,

що мен╕ трапилось,

зраду, що зранила,

тож я нещасна

була за життя.


58

Будеш ти Оддрун

сильно бажати,

Атл╕ на те

згоди не дасть;

будете ви

потай любити;

тебе покоха╓,

як мала би я,

коли до нас доля

була би ласкава.


59

Атл╕ тебе

зле почасту╓,

будеш вмирати

у пастц╕ зм╕╖н╕й.


60

Та незабаром

ско╖ться те,

що Атл╕ й сам

стане ру╖ною,

щастя в╕н втратить

╕ син╕в життя,

бо йому Гудрун

жахна на лож╕

лезо встромить

у серце скорботне.


61

Краще би Гудрун,

ваша сестра,

за чолов╕ком

рушила мертвим,

якби дали ╖й

добру пораду

чи серце би мала

таке, як у мене.


62

Я тихо кажу,

та не буде вона

соб╕ з╕ скорботи

життя руйнувати;

╖╖ понесуть

хвил╕ бурхлив╕

до Йонакра конунга

отчих земель.


63

[Стануть д╕тьми ╖й

╕ спадко╓мцями],

╕ спадко╓мцями

Йонакра чада;

Сванх╕льд вона

вишле з кра╖ни,

╖хню ╕з С╕гурдом

сп╕льну дочку.


64

Знищить ╖╖

Б╕кк╕ порада,

бо Йормунрекк

ворог живим;

так увесь р╕д

С╕гурда згине;

Гудрун рида╓

в гор╕ страшному.


65

Прошу я тебе

лише про ╓дине, -

буде то в св╕т╕

останн╓ прохання:

зведуть хай широкий

в пол╕ чертог,

такий, щоби в ньому

стачило м╕сця

вс╕м, хто убитий

разом ╕з С╕гурдом.


66

Оздоб╕ть чертог

килимами й щитами,

вбрання поклад╕ть

╕ вбитих раб╕в;

спал╕ть мене поруч

╕з гунським геро╓м.


67

Спал╕ть мене поруч

╕з гунським геро╓м,

служок мо╖х

виряд╕ть г╕дно:

двох в головах

╕ яструб╕в двох;

все тод╕ зроблено

буде, як треба.


68

М╕ж нами вклад╕ть

меч перснеприкрашений,

гостролезе зал╕зо,

як л╕г в╕н м╕ж нами

на лож╕ ╓диному,

коли звались ми

чолов╕ком ╕ ж╕нкою.


69

Тод╕ йому п'ятку

не в╕дс╕че

брама палат,

прикрашена перснем,

якщо я п╕ду

сл╕дом за ним;

подорож наша

пишною буде.


70

Бо п╕дуть ╕з ним

п'ять хатн╕х рабинь,

восьмеро слуг

гарного роду,

вихован╕

в батьков╕й хат╕,

яких Будл╕ дав

чаду сво╓му.


71

Багато я мовила,

ще б╕льше могла б,

якщо мен╕ доля

дозволила б мовити;

м╕й голос урвався,

рани нуртують,

я правду казала,

тепер я помру".


Прим╕тки ╕ коментар╕


"Коротка п╕сня про С╕гурда" ╓ одн╕╓ю з найдовших еддичних п╕сень. Свою назву вона д╕стала на противагу "Велик╕й п╕сн╕ про С╕гурда", яка вважа╓ться втраченою ╕ в╕рог╕дною частиною яко╖ називають зокрема "Уривок ╕з п╕сн╕ про С╕гурда". Той наратив був ╕ще б╕льшим ╕ базувався, радше за все, на "Саз╕ про Вольсунг╕в".

Жанр ц╕╓╖ п╕сн╕ - також елег╕я, цього разу в╕д ╕мен╕ Брюнх╕льд. ╥╖ плач над власною недолею склада╓ б╕льшу частину тексту. Як ╕ в ╕нших п╕снях "геро╖чного" корпусу "Едди", тут широко використовуються прийоми поез╕╖ скальд╕в (ал╕терац╕я ╕ кенн╕нг). Також ма╓ м╕сце протиставлення повед╕нського модусу Брюнх╕льд ╕ Гудрун (строфа 61). У строфах 54-64 Брюнх╕льд виголошу╓ пророцтво, бо знаходиться на гран╕ смерт╕: вважалося, що помираюч╕ або мертв╕ бачать б╕льше, н╕ж прост╕ смертн╕ (под╕бн╕ приклади бачимо по вс╕й "Едд╕"). Ця ╖╖ промова пролива╓ св╕тло на подальший розвиток кол╕з╕╖, заф╕ксований у ╕нших п╕снях "геро╖чного" корпусу. Строфи 65-70 описують поховальний обряд, характерний для во╖нсько╖ аристократ╕╖ давньо╖ П╕вноч╕ ╕ язичницьк╕ уявлення про посмертн╕ пригоди душ╕, що почасти збереглися ╕ за християнських час╕в (образ пекельно╖ брами, що хутко зачиня╓ться за тим, хто входить чи виходить до царства мертвих, див. переосмислення цього образу у казц╕ про Семунда Мудрого ╕ Чорну Школу).


4. С╕гурд П╕вденець (Sigurðr inn suðræni) - натяк на п╕вденне (франкське) походження сюжету.

гунський король (húnskr konungr) - тобто С╕гурд; тут терм╕н "гуни" вжито в т╕й же якост╕, як у ╕нших п╕снях вжива╓ться терм╕н "готи", себто не як етнон╕м, а як хейт╕ на позначення геро╖в.


8. ...мерзлотам - ориг╕нальне jökla означа╓ власне "льодовикам"; це вказ╕вка на ╕сландську обробку сказання, позаяк льодовики - характерна деталь ╕сландського пейзажу, але геть не континентального.


У строф╕ 12 йдеться про вимогу вбити малого С╕гмунда, сина С╕гурда ╕ Гудрун, аби уникнути помсти. Що ╕ було зроблено без жодних оглядок на в╕к.


15. д╕воч╕ дари (meiðmum в╕д meiðmar) - важко сказати напевне, що саме бо╖ться втратити Гуннар: посаг Брюнх╕льд або ╖╖ близьк╕сть.


16. золото Райну - скарби Фафн╕ра було сховане у Райн╕ не С╕гурдом, а Гьюкунгами вже п╕сля його вбивства.


18. гунський Бальдр дружин (inn húnski her-Baldr) - "Бальдр в╕йська" ╓ кенн╕нгом на позначення конунга чи во╖на; гунський - див. прим. до строфи 4.

Про яких саме п'ятьох син╕в ╕деться - важко сказати: в╕домо, що у С╕гурда був один-╓диний син С╕гмунд, названий так на честь батька С╕гурда, ╕ дв╕ дочки: Сванх╕льд, яку згодом народила Гудрун, ╕ Аслауг, яку народила Брюнх╕льд (в "Едд╕" н╕бито не згаду╓ться, проте в╕дома з "Саги про Вольсунг╕в" ╕ головно з "Саги про Рагнара Шк╕рян╕ Штани та син╕в його").


24. друг Фрейра (Freys vinar) ╖╖ - тобто С╕гурд; друг Фрейра - кенн╕нг на позначення конунга.


У строф╕ 27 йдеться про те, що жоден ╕з син╕в, яких може в майбутньому народити Гудрун, не зр╕вня╓ться ╕з С╕гмундом. П╕д "сестрою" ма╓ться на уваз╕ Гудрун, яка ╓ сестрою Гуннара й Хегн╕.


28. його ж╕нки коханцем - в ориг╕нал╕ "другом" (vinr).


31. вождь яструба друз╕в (gramr haukstalda) - в╕д hauk-staldar, "супутники яструба", тобто во╖ни. Походження цього образу не зовс╕м ясне: або йдеться про звичай полювання ╕з ловчим соколом/яструбом, або це з того ж ряду, що "годувати орла", тобто вбивати у битвах людей, чи╖ трупи згодом жертимуть яструби.


40. ...вальк╕р'╖ (men-Skögull) - власне, "смертно╖ Скогулль": важко сказати, чи йдеться саме про Брюнх╕льд, або ╕м'я одн╕╓╖ з вальк╕р╕й вжито тут як хейт╕ на позначення ж╕нки в принцип╕.


45. з матер╕ черева (til móður kné) - точн╕ше "на материнськ╕ кол╕на".


46. долина намиста (mörk menja) - власне "марка (земля, область) намиста": кенн╕нг на позначення ж╕нки, тут - Брюнх╕льд.


52. Мень╖ добро (Menju goð) - тут кенн╕нг на позначення золота; Менья ╕ Фенья - дв╕ велетки, що мололи на чар╕вному жорн╕ Гротт╕ щастя, багатство ╕ мир для Фрод╕ конунга, див. "П╕сню про Гротт╕" ("Gróttasöngr").


53. вам не д╕статися // вже до протоки - тобто "ви не повернетеся додому з подорож╕ (морсько╖), загинете на чужин╕" (прелюд╕я до пророцтво про траг╕чний ф╕нал мандр╕вки Гьюкунг╕в до Атл╕ конунга).


Хто такий Йонакр конунг ╕з строфи 63 - важко сказати напевно. Нев╕домо, чи був у нього якийсь ╕сторичний прототип. Його ╕м'я деяк╕ досл╕дники ╕нтерпретували як слов'янське (щось типу "Юнак", пор. ╕сл. ╕м'я "Sveinn" ╕з тим ще значенням), що з огляду на сюжет, пов'язаний з його синами, може мати ╜рунт. Його сини - Хамд╕р, Сорл╕ та Ерп; перш╕ дво╓ вважаються синами Гудрун, а щодо сумн╕вного (позашлюбного, гунського) походження третього м╕стяться лише натяки; Гудрун в╕н доводиться пасинком.


Строфа 64 м╕стить натяк на под╕╖, що в╕дбулися у "П╕дбурюваннях Гудрун" та у "П╕сн╕ про Хамд╕ра". Йормунрекк - король остгот╕в Ерманар╕х, який узяв шлюб ╕з Сванх╕льд, дочкою Гудрун. Його радник Б╕кк╕ намовив Рандвера, сина Йормунрекка, спокусити Сванх╕льд, а тод╕ все розпов╕в королю. Йормунрекк вел╕в сина пов╕сити, а ж╕нку кинути п╕д копита коням. За це йому по╖хали мститися сини Йонакра, брати Сванх╕льд. Цей сюжет зб╕га╓ться ╕з пов╕домленням Йордана про напад на Ерманар╕ха двох брат╕в ╕з народу росомон╕в (Саруса та Амм╕уса), як╕ теж мстилися за вбиту сестру. В╕домо, що волод╕ння Ерманар╕ха були розташован╕ на берегах Чорного моря (в т.ч. ╕ на теренах сучасно╖ Укра╖ни) ╕ сус╕дили ╕з краями, населеними слов'янами та залишками ╕раномовного населення (ск╕фи, сармати, алани тощо). В╕дтак Йонакр ╕ його сини могли бути як слов'янами, так ╕ сарматами, або й якогось зм╕шаного походження: нараз╕ нема╓ певност╕ щодо етн╕чно╖ приналежност╕ згаданих росомон╕в.


67. двох в головах // ╕ яструб╕в двох (tveir at hofðum // ok tveir haukar) - не зовс╕м ясне м╕сце. У англ╕йському переклад╕ Генр╕ Белоуза так: "Two at his head // and two at his feet, // A brace of hounds // and the pair of hawks" ("Двох в головах ╕ двох коло н╕г, собач╕ ошийники ╕ пару яструб╕в"). ╤мов╕рно, при запису п╕сн╕ виникла помилка, яку Белоуз спробував виправити, наголошуючи на тому, що це м╕сце явля╓ собою парафраз ╕з "Саги про Вольсунг╕в". Так чи ╕накше, ця та ╕нш╕ строфи ╕люструють уявлення про те, що ╕ на тому св╕т╕ померлому аристократов╕ могли знадобитися розк╕шн╕ реч╕, раби, мисливськ╕ тварини, зброя тощо, тому ╖х ховають разом. Ут╕м, це стосу╓ться не лише германсько╖ традиц╕╖. Варто додати, що кремац╕я в ╤сланд╕╖ не практикувалася, та й вже за доби в╕к╕нг╕в вважалася пережитком давнини. Це може вказувати на глибоку арха╖чн╕сть сюжету.